Rosa Maria Alonso
“Dos establiments han posat ascensor gràcies a les visites”
Sensibilitzant els negocis. 74 anys. Andorrana nascuda a Barcelona. És una de les vuit persones voluntàries que participen del projecte impulsat pel comú de la capital. Ja han aconseguit 14 comerços amics de la gent gran.
![](https://imagenes.diariandorra.ad/files/image_large/uploads/2023/12/18/65800a50d87a7.jpeg)
Rosa Maria Alonso
Quina ha estat la funció dels vuit volun-taris?
Nosaltres anem als comerços per veure com estan preparats i per proposar millores. La gent gran, els que ens estem fent grans [riu] n’hi ha que van amb el caminador, en cadira de rodes, i encara que vagin acompanyats necessiten que la botiga tingui certa adaptació: rampes, provadors grans, seients, ascensor... Hi ha dos establiments que han posat ascensor gràcies a les nostres visites.
Comerços més accessibles, vaja.
Sí, però també necessiten música tranquil·la, facilitats si van al supermercat, perquè diuen “ahhhh ja no hi van”, sí que hi van a comprar, jo m’he trobat de vegades persones al súper que van en caminador, o amb bastó, que necessiten ajuda a la caixa, i l’amabilitat d’una persona que els doni un cop de mà. També la informació dels preus, que tingui una mida més gran.
I l’atenció al client?
També demanem que els dependents siguin atents, que tinguin una mica de paciència.
Són importants per a vostès aquests gestos.
Sí, doncs sí. M’he trobat algunes botigues on entres i no et diuen bona tarda o bon dia. I he vist persones grans que carregaven la bossa i no hi ha hagut un treballador que els anés a ajudar.
I que comptin amb vostès?
Sí, és clar. Tots som persones jubilades, una mica grans, i expliquem el que es necessitaria. Hi ha padrins que van acompanyats de fills o de qui els cuida, però també hi ha persones que van soles i necessiten una mica de col·laboració.
Quants comerços ha visitat?
Jo n’he visitat 4, i 3 han estat positius. Els visitem en parelles.
Un bon resultat!
Hem tingut sort, sí.
Vostè quant fa que es va jubilar?
Tinc 74 anys i he treballat fins als 71 gairebé. Fins que la meva filla va dir, “mama, ja”.
I sempre dedicada al comerç, oi?
Vaig pujar a Andorra perquè el meu exmarit venia a fer de joier i la nit de nuvis jo ja estava aquí. Vaig començar ajudant al taller de joieria del marit, després vam obrir una joieria a Escaldes... i després ja en botigues de moda.
No tenia ganes de jubilar-se.
Jo no m’hauria jubilat.
Però ara la porta bé.
Sí, dintre del que cap sí. Tinc les meves amistats, els meus fills, els nets.
I a l’Associació de la gent gran. S’hi va apuntar de seguida?
Deu fer dos o tres anys vaig començar a anar a dinar al Calones, tinc amigues que anaven a l’associació i em van animar a apuntar-m’hi.