Lorena Palacios
“En el món de la cuina, costa una mica si ets dona”
Propietària de l’empresa Mishina&Kobu Design. 29 anys. Amb un interès molt marcat per la gastronomia, va decidir especialitzar-se en el màrqueting del menjar i en el disseny corporatiu d’empreses que es dediquen a la restauració.
![](https://imagenes.diariandorra.ad/files/image_large/uploads/2023/12/19/6580d21388f69.jpeg)
“En el món de la cuina, costa una mica si ets dona”
Com va conèixer el món del gastromàrqueting?
Estava estudiant el màster de creativitat publicitària i sempre feia els treballs de gastronomia. En aquell moment, els meus professors em van explicar que existia una especialitat que encaixava amb les meves preferències: el gastromàrqueting.
En què consisteix exactament?
D’una banda, hi ha el food design i després hi ha el gastromàrqueting. El primer busca dotar el menjar de la màxima creativitat possible i es basa en les tendències. Així doncs, busca transmetre sentiments amb el menjar i apel·la els cinc sentits. El gastromàrqueting, per contra, utilitza tot això per fer més potent el producte a l’hora de crear una estratègia a les xarxes socials. Hi ha un moment en el qual les dues disciplines se solapen per atreure el client visualment.
Creu que la gent li dona la importància que té al gastromàrqueting o que, al contrari, hi ha molt desconeixement?
És una mica complicat perquè, com que és nou, costa molt de fer entendre la necessitat d’aquesta disciplina. Crec que encara han de passar uns anys, sobretot a Andorra, perquè Barcelona i Madrid són el bressol de la gastronomia i ja fa temps que van detectar aquesta necessitat. Fora d’aquest món sí que és cert que costa més que la gent s’adoni de la necessitat d’aquesta figura.
Tot i això, ha decidit muntar la seva pròpia empresa a Andorra.
M’encantaria aplicar tots els meus coneixements a Andorra perquè crec que té moltíssimes possibilitats i que es podria fer una gastronomia de qualitat, per això segueixo lluitant tot i les dificultats. D’altra banda, m’he trobat que dins del món de la cuina costa una mica si ets dona. S’ha de lluitar perquè hi hagi més presència femenina.
És una especialitat del segle XXI.
Exacte. Com que cada vegada hi ha més competència, es fa més necessària aquesta disciplina. De fet, també vaig decidir estudiar nutrició com a complement perquè cada vegada la gent es preocupa més de com menja i, si vols assessorar un restaurant, has de tenir un perfil complet.
Com és el seu dia a dia?
Depèn del que necessiti el client, treballo per projectes. De vegades només volen que assessori en el menjar, o potser el disseny, o que produeixi el menjar... En realitat vaig una mica d’aquí cap allà perquè també tinc projectes a Barcelona i Saragossa.
No fa gaire la vam veure fent receptes contra el càncer.
Em van trucar per fer postres saludables, no era ben bé “contra el càncer”. Però si bé és cert que el menjar no és miraculós, té un gran poder preventiu. Si fas una bona dieta, el tractament serà més efectiu i t’ajudarà a tenir una bona base. L’objectiu era defugir del sucre i dels refinats.