FERRAN POL
“És una aposta arriscada però necessitava una empenta”
Va decidir posar punt i final a la seva carrera aquest estiu passat. Després d’uns mesos enrolat a l’FC Ordino, ara ha iniciat una nova aventura, a Portugal, com a entrenador de porters de l’equip de futbol-7 de l’UD Oliveirense.
![](https://imagenes.diariandorra.ad/files/image_large/uploads/2023/12/20/658299bae9d2b.jpeg)
Ferran Pol
Necessitava un canvi així.
Després de deixar la federació em vaig adonar que necessitava quelcom més. Gràcies a Riera [amb qui va coincidir a l’FC Andorra] em va sorgir l’opció de marxar a Oliveira de Azeméis. Volen fer una escola de porters, ell va pensar en mi i tot ha quadrat.
Una experiència nova.
M’he arriscat, és evident, perquè a Andorra estava a l’Ordino, que els ho agraeixo tot, però pel meu cap rondaven altres coses. Soc ambiciós i és un projecte que l’agafo des de zero i intentarem donar-li la màxima professionalitat i entrega.
La seva tasca serà entrenar els porters de l’equip de futbol 7.
Sí i sobretot poder sentir-me bé i feliç en el dia a dia, il·lusionat amb la vida i amb aquest esport. Vull aprendre de la gent i que ells n’aprenguin de mi. Tot és qüestió de tenir bons estímuls i, com que no tinc família, m’he llençat a la piscina.
Des de la seva retirada li han faltat al·licients.
Això ha significat una empenta, sens dubte. De vegades cal tocar fons per saber on estàs i no estava passant un bon moment després de deixar la selecció i el futbol. No tenia motivacions, però després de recapacitar molt em vaig adonar que treballar amb porters m’omple i que volia fer això.
Una feina de futur, també.
No descarto d’aquí a uns anys, si m’acabo formant bé, poder arribar a Andorra amb uns títols sota el braç i poder seguir ensenyant tot el que he après.
Al seu cap hi ha, llavors, tornar al país.
No cregui. Ara és difícil pensar-ho perquè porto només uns dies a Portugal, però he de ser jo qui faci bona la decisió que he pres. Qui sap, potser em quedo aquí deu anys o només n’estic un parell. És d’hora per saber-ho i mai saps cap a on anirà tot.
Com és l’UD Oliveirense?
És un club petit, humil i que vol anar a poc a poc. Quan va sortir l’oportunitat vaig començar a mirar coses del primer equip, dels júniors i els cadets, i em vaig il·lusionar molt. Crec que puc aportar moltes coses a aquesta entitat.
Què els pot transmetre als joves porters de l’equip?
De mica en mica aniré veient com és l’estil portuguès o si n’hi ha un de definit. Al final has de marcar la teva línia i gràcies als entrenadors que he tingut a Andorra he pogut aprendre, millorar i evolucionar amb el joc de peus, corregir detalls que no estiguin bé i ajudar amb la meva experiència.
Quelcom més?
Sobretot, transmetre als joves que per a un porter és essencial saber prendre decisions.